Ja.
[fluga surrar]
BEN NEWTON ALLTFÖR TIDIGT BORTGÅNGEN
Emily.
Du är vid Bens grav igen.
Ja.
Du var aldrig så ledsen när någon av pappas andra assistenter dog.
Låt mig vara i fred, Lavinia.
Men bröllopet är idag. Du måste hjälpa till.
- Jag kommer strax. - Det sa du för en timme sedan.
Nåväl, problemet är att det kanske är oartigt mot anden
- om jag går nu. - Snälla Emily.
Försök vara normal en enda dag.
Gör det för familjen.
Nej, tack.
Nåväl.
Men för Sues skull, då.
Det blir för kallt att sitta så här.
EN BEGRAVNING I MIN HJÄRNA JAG FÖRNAM
Huset är i perfekt ordning.
Och Betty har sytt en sådan vacker klänning åt mig.
Jag tvättade till och med håret i förra veckan.
Bara en sak till.
[Maggie] Vad har ni där?
Atropa belladonna.
[Maggie] Hur sa?
Det betyder "dödlig skönhet".
Det ser ut som gift.
Det kanske är en aning giftigt.
Men dropparna får mina ögon att se lika daggfriska ut som brudens.
Men ni är inte brud, ma'am. Ni är bara brudgummens mor.
Jag begriper inte varför vi anställde dig.
Flickor, ni är här.
Vi har så mycket att göra.
Mamma, så märkliga dina ögon ser ut.
Med "märkliga", menar du "vackra"?
De ser så svarta ut.
De ser ut som korpögon.
Vilket är rätt kul.
Strunta i mina ögon.
Vinnie, nu sätter vi fart.
Stryk servetterna. Det får inte finnas en rynka vid bröllopet.
Hör ni det?
Inga olyckshändelser.
Inga fadäser.
Tyvärr har vi problem med falken.
[Mor] Herregud! Vad är det nu?
Den är för trång, eller hur?
Oroa dig inte, kära du.
Vi ska få den att passa.
Har du berättat för någon än?
Vi ska se till att ingen får veta det.
Jag vet inte. Jag ser ut som...
Du ser ut som en vacker brud.
- [knackning] - Vem är det?
- [Emily] Det är jag. Får jag komma in? - Jadå.
Ni ska få vara i fred.
Du är... fantastiskt vacker.
Är jag?
Säg inte "ja" till mig.
Spara det till Austin.
Jag skrev en sak till dig.
Det ante mig.
Det är för finstilt att läsa.
Ja. Det var med flit.
Det är lustigt, se på oss.
Nu är det du som bär svart.
Ja.
Åh, Emily.
Jag är ledsen. Jag vet hur mycket du saknar honom.
Du är den enda som förstår.
Du har levt med så mycket sorg.
Och jag förstod aldrig.
Jag kunde aldrig föreställa mig hur svårt det är.
Hela tiden jag har känt dig, har du burit den tyngden.
Det har väl gjort mig stark.
Jag visste inte hur stark du var... förrän jag miste honom.
Och jag kände mig... så svag.
Du älskade honom verkligen.
Ja.
Nästan lika mycket som jag älskar dig.
Nåväl, jag är fortfarande kvar.
Och jag kommer alltid att vara här nu.
I huset intill.
Ja.
I huset intill och en hel värld bort.
Jag måste berätta en sak.
Vad är det?
Jag är gravid.
Ingen vet det än. Jag har inte berättat för någon.
Det vill säga, Betty kom på det, men ingen annan.
Sue.
Du ska bli mamma.
Du blir faster.
Jag kommer nog att vara bra på det.
Du ser inget, eller hur?
Nej.
Jösses. Jag klarar nog inte det här.
Att gifta sig, menar du?
Jag menar alltihop. Giftermål och mödraskap.
Det... Det är för mycket.
Det är bara för mycket.
Jag är så ledsen för att...
Att vad?
Att det inte är du och jag.
[suckar]
Är det din brudbukett?
Ja.
Jag vet hur det kan bli du och jag.
Som går fram till prästen.
Vad menar du?
Kom så går vi ut.
["Without a Blush" spelar]
[sången fortsätter]
[sången tonar bort]
Ta-da!
Mamma, du är jättefin.
Tack, raring.
Jag är så glad att Betty valde den här gula färgen.
Klänningen är rosa.
- [flämtar till] - [Lavinia] Se upp!
[mor] Har bordet plötsligt blivit större?
[Maggie flämtar till]
Var försiktig med kniven.
Kniv? Det är en slev.
- Jag vill bara smaka på köttgrytan. - Mamma, ta och sätt dig.
Ja, med belladonnadroppar i ögonen är det nog bäst att sitta.
Åh, nej.
Använde du belladonna? Folk blir blinda av sådant.
Blinda?
Förlåt. Jag nickar. Ja. Blinda!
Herregud.
Den gamla Norcross-förbannelsen.
Den visar sig igen.
Det händer alltid vid särskilda tillfällen.
Som den tragiska dagen då farmor Norcross satte eld på sig själv av misstag.
- [flämtar till] - Oj!
Släck. Släck.
Det finns inget vatten här!
Emily glömde fylla hinkarna.
Det brinner!
Emily.
Akta kaktusarna, George.
- Aj! - [småskrattar]
Mm.
Varför är du här så tidigt?
Bröllopet är först i eftermiddag.
Jag tänker inte komma till bröllopet.
Inte?
Min vagn åker idag.
Vad menar du, din vagn?
Jag ska resa västerut.
Till Kalifornien. För att gräva guld.
Vänta. Kan du inte skjuta upp det ett par timmar?
Vagnen är redan lastad.
Hästarna är utfodrade och klara.
Emmons följer med.
Och Pennock med fru och barn.
Hm.
Det finns rum i vagnen för två till.
- Mig och... - Ellen Mandeville Grout.
Från Princeton-Grouts.
Nej.
Jag hoppades på... dig, Emily Dickinson.
Hör på, jag har tänkt mycket på misstaget jag gjorde
genom att fria till dig som jag gjorde.
Jag borde inte ha bett om din fars tillåtelse.
Ingen av oss borde vara beroende av våra fäder.
Därför reser jag till Kalifornien.
För att skapa mig ett eget liv.
Och visa min pappa att jag inte behöver hans pengar.
Och jag har kommit hit idag för att be dig,
som en vuxen kvinna med sin egen frihet.
Jag ber dig att göra ditt eget val.
Följ med mig västerut.
- Skapa ett nytt liv. - George, jag...
Följ med mig, Emily.
Det blir roligt.
En långresa.
Jag kan inte.
- Varför inte? - För att...
...jag inte kan bli din fru.
Tänker du stanna här alldeles ensam?
Jag kommer inte att vara ensam. Jag har Sue.
Hon kommer att bli min syster.
Syster?
Jag förstår.
Och en syster räcker för dig?
Det måste räcka.
George, vänta.
Stanna på bröllopet.
Jag kan inte.
Hälsa Austin att jag beklagar.
En Syster har jag i huset -
Och på andra sidan häcken...
Bara en upptecknad -
Men båda tillhör mig.
En kom samma väg som jag -
Och bar min urväxta klänning -
Den andra liksom en fågel byggde
Sitt bo i våra hjärtan.
Hon sjöng inte som vi -
Det var en annan melodi
Hon var själv sin Musik
Som en Humla i juni.
Idag är Barndomen fjärran,
Men upp och ner för kullarna,
Höll jag hårdare i hennes hand -
Och milen blev kortare -
Och ännu hennes hummande
Genom åren,
Bedrar Fjärilen;
Och i hennes Öga
Ligger Violerna,
Möglande under många vårar -
"Jag spillde daggen ut
Men morgonen tog jag -
Jag utvalde denna enda stjärna
Av myriader på den svarta himlen -
Sue - för alltid!"
[knackar]
Sue?
Austin, du får inte se mig
- i min klänning. - Gråter du?
Sue, din klänning.
Varför är den smutsig?
Oj...
Har du inte varit här inne hela dagen och gjort dig klar?
Nåja...
Emily och jag...
Vi gick ut.
Ut?
Ursäkta, vad gjorde du?
I din bröllopsklänning?
Sue, förstår du hur mycket jag har betalat för den?
Jag är ledsen, Austin.
Vad är det där?
- Det här? - Ja.
Det där konstiga, handskrivna.
Vad är det du läser?
Bara en dikt.
En dikt.
Och den får dig att gråta.
Förbannat också!
Jag förstod att hon skulle förstöra den här dagen!
- Nej, hon har inte... - Nej, våga inte!
Våga inte.
Jag ska slå ihjäl henne.
Gratulerar, Austin.
Har ni sett till Emily?
Nej. Vad hände med honom som hon var ihop med?
- Vem? - Han som dog.
Han hade visst tuberkulos, hörde jag.
- Inte på bröllopet. - Bara...
[tant Lavinia flämtar högt]
- Austin! - Jösses!
Gratulerar.
- Ut härifrån. - Jag letar efter min syster.
Men för i...
Inte idag, Emily!
Inte idag.
- Vad är det, Austin? - Du tror visst att jag är dum.
Vad pratar du om?
Jag förstod att du inte kunde låta bli,
att du skulle hitta ett sätt att förstöra bröllopet till slut.
Du kunde inte låta mig vara lycklig!
Nej, Austin, det är inte sant.
Det svär jag på.
Nåja, du bestämmer inte vad som är sant. Förstått?
Du bestämmer faktiskt inte över någonting.
Jag är karl i huset nu.
För pappa kommer tydligen aldrig hem.
Och i pappas frånvaro bestämmer jag över dig.
Så är det bara.
Så du får sluta bete dig som ett barn.
Sluta springa omkring i fruktträdgårdar.
Nog med skämt.
Du har haft ditt roliga!
Du har skrivit dina fåniga små dikter.
Du har fått Sues klänning nedsmutsad.
Och du har fått henne att gråta.
Så vet du vad?
Du är inte bjuden längre.
Jag vill inte se dig vid bröllopet.
Du ska vara uppe på ditt rum med dörren låst,
så du inte kan orsaka mer besvär.
Mina dikter är inte fåniga.
Jo, det är de.
Nej.
De är betydande.
De är meningslösa.
När ska du inse det, Emily?
Du är ingen riktig poet.
För de enda riktiga dikterna är de man finner i böcker.
Får jag...
Får jag åtminstone ge Sue hennes bukett...
Det sköter jag.
Vet du vad, Austin?
Bara för att du är man...
Ja, vadå?
...behöver du inte bli ett monster.
[Maggie] ̃Er stackars mor.
Satte fyr på sig själv och dånade direkt.
Och er far är ännu inte hemma.
Det är alltså så det känns att vara föräldralös.
Stackars ni.
Nej, jag menar att det känns bra.
Joseph?
Hej.
Vad gör du här?
Jag...
Jag kom för att be om ursäkt.
Jag kan inte prata nu. Min bror ska gifta sig.
Jag vet. Jag blev inte bjuden.
Just det. För att du visade porträttet jag gav dig för hela staden,
och förödmjukade mig.
Jag gjorde fel. Jag vet.
Men jag kom idag för att gottgöra dig.
Och jag tog med den här.
- En medaljong. - Ja, för jag vill binda mig.
[småskrattar]
Jaha.
- Det är en väldigt fin medaljong... - Ja.
- ...men jag kan inte ta emot den. - Vad?
Det är ingen bra tid för mig att gå in i en relation.
Jag behöver fokusera på min katt.
[andas ut]
[snyftar]
Ska du inte gå?
Jag måste bara sitta här och gråta en stund.
[suckar hånfullt]
Mamma, du lever.
Och dina ögon ser normala ut.
Ja, Vinnie, jag mår bara bra.
Och din klänning är lagad.
Betty är ett geni.
Det finns inget hon inte klarar med nål och tråd.
Och några glas vin, eller hur?
Skål för det!
Är det där vår bordsduk?
Shh.
Hur mycket har du druckit?
- Bry dig inte om det. - Du är ju nykterhetsivrare.
[kvävt skratt]
Jag ska stå värdinna för min ende sons bröllop.
Min man har övergett mig.
Så du kan stoppa upp nykterheten i... Aj!
Mrs Dickinson, jag är tillbaka.
Precis i rättan tid.
- Ska det inte bli bröllop här? - Hej, raring.
Austin, jag hann.
Oj. Du vinner pris som årets far.
Du kan föra Sue fram till prästen i dina reskläder.
- Vänta, hinner jag inte byta om? - Nej!
Såja, lugna ner er allihop. Snälla ni.
Men se Sue.
Kära nån.
Sue, du är underskön.
Tack, mr Dickinson.
Var är Emily?
[Austin harklar sig]
Just det. Var är hon?
Eh... Hon kommer inte.
- Ursäkta? - Hon ville inte, sa hon.
Hon är på dåligt humör.
Hon hatar bröllop, sa hon. Hon vägrade komma ut ur sitt rum,
och jag orkade inte gräla med henne.
Den flickan är hopplös.
Hon kommer att vara en börda hela livet, eller hur, Edward?
Och hon har bara blivit värre sedan du åkte.
[suckar]
[cello spelar klassisk musik]
Dags att gå på plankan, missy.
- [cellon fortsätter avlägset] - Jag vill dö.
Jag vill dö.
Jag vill dö!
Åh, jag vill dö!
["All the Good Girls Go to Hell" spelar]
[Döden klarar strupen]
HOSTSIRAP
Vi är samlade här idag
för att sörja förlusten av en nolla som hette Emily Dickinson.
Vad händer?
Du fick din önskan uppfylld.
Vilken önskan? Var är jag?
Det här är din begravning.
Oj. [Småskrattar]
Otroligt!
Men lite sorgligt.
Ingen kom.
- Men där är någon. - [surrar]
Läget?
Är du enda gästen vid min begravning?
Ja, fjärilen kunde inte komma.
Har jag inga andra vänner?
- Nej. - Jag vet.
Jag har ju hela bikupan.
Där är någon mer.
Du kom!
Du respekterar mig alltså!
Nej, jag är här för att jag av misstag eldade upp min stuga
och brände ner skogen.
Nåväl. Låt oss få det gjort.
[Döden] Okej.
Vi är samlade här idag för att ta farväl av den obetydliga slynan Emily Dickinson.
[harklar sig] Är du öppen för återkoppling beträffande griftetalet?
Ja, varsågod.
Det kanske skulle få större tyngd om du sa något i stil med:
[klarar strupen]
"Vi är samlade här idag till minne av Amerikas största poet någonsin."
Bara ett förslag.
Okej.
Men du är inte den största poeten någonsin, Emily.
- Inte än. - Mm.
- [Emily] Ben! Det är Ben! - [sången fortsätter spela]
Tjenare, Ben.
Läget, Döden?
Åh, så härligt att se dig.
Du vet, Ben, om du inte hade dött,
hade vi nog kunnat bli väldigt lyckliga tillsammans.
Kanske. Men sanningen är, Emily...
Ja?
...att jag alltid var mer dragen till Austin.
Fasen.
[Ben] Hej, snygg kravatt.
Tack.
- Ja. - Det är min julkravatt.
Väldigt snygg. [Ekar]
[skriker]
- [skrockar] - [skrikandet fortsätter]
Kan vi fortsätta, eller ska jag ställa in alltihop?
Nej... Få det gjort, bara.
Begrav mig.
Det kan jag ordna.
[klocka ringer]
- [klockan fortsätter ringa] - [spade gräver]
[jord landar på kistlocket]
En Begravning i min Hjärna jag förnam,
Och Sörjande som gick av och an
De vandrade - vandrade - tills det kändes
Som om Meningen bröt fram -
Ursäkta, har någon en penna?
Hallå.
Hallå, hör ni mig?
Jag måste skriva ner det här.
Hallå.
Hallå, släpp ut mig.
Hallå, släpp ut mig!
- Hallå! Släpp ut mig. - [avlägset bultande]
Släpp ut mig.
- Hallå. - [gästerna mumlar]
Jag vet att ni kan höra mig.
Släpp ut mig.
Släpp ut mig!
- Fortsätt. - Släpp ut mig!
[pastorn stammar] Var var jag?
Vita människor kan verkligen ställa till med fest.
Mm.
[Austin] När ska du inse det, Emily?
Du är ingen riktig poet.
För de enda riktiga dikterna är de man finner i böcker.
[gästerna applåderar]
- [gästerna ropar] - [applåderna fortsätter]
[gästerna tjattrar]
[andas ut]
Hej.
Hur är det fatt?
Inte så bra.
Samma här.
Min fågel har flugit bort.
Vem är du?
Jag är falkeneraren.
[falken skriker]
["Maybe One Day" spelar]
[gästerna applåderar]
[sången fortsätter spela]
[applåderna fortsätter]
[sången fortsätter spela]
[applåderna fortsätter]
NYGIFTA
[gästerna applåderar och hurrar]
[det knackar på dörren]
[sången slutar]
Du kom hem.
Det gjorde jag.
Förlåt att jag förstörde bröllopet.
Nej. Emily, det är mitt fel.
Jag borde inte ha varit borta så länge.
Det är svåra tider.
Nationen är delad.
Krig verkar oundvikligt.
Jag behöver finnas här för dig.
Så jag har beslutat att inte söka omval.
Efter den här valperioden kommer jag hem för gott.
Så du behöver inte vara orolig.
Det blir du och jag, Emily. Tillsammans.
[suckar hånfullt]
Far?
Ja?
Jag är en poet.
Och jag ska inte dö.
Jag ska skriva hundratals, tusentals dikter här i rummet.
De största dikterna som skrivits.
Av Emily Dickinson.
Och det finns inget du kan göra för att hindra mig.
Ja, Emily.
Jag vet.
[andas ut]
Nåväl.